movie info: XVID 640x480 29.97fps 744.0 MB /SubEdit b.4060 (http://subedit.com.pl)/
ÎN CĂUTAREA CIVILIZAȚIILOR DISPĂRUTE
Africa, continentul-mamă...
Astăzi știm că primii pași spre umanitate
au fost făcuți cu mai mult de cinci milioane de ani în urmă,
pe aceste câmpii uscate și periculoase.
Dar acum 70 de ani,
când cavernele greu accesibile ale Africii de Sud
și-au remis primul lor micuț craniu,
s-a aprins una dintre cele mai mari controverse ale științei, din secolul al XX-lea.
Acea fosilă va isca multă luptă și amărăciune,
dar și triumf și o lamentabilă, fraudă.
Iar descoperitorul său, a fost Raymond Dart.
Ce-ar mai aflat umanitatea,
dacă nu ar fi existat acei oameni, care să facă descoperirea?!
Nu vom putea cunoaște viitorul
până nu vom ști mai multe despre trecutul nostru,
nu doar pe Pământ ci de pretutindeni
și aceasta facem noi!
Am aflat despre Lună în ultimii câțiva ani...
Toate acestea sunt lucruri evidente,
pentru oricine are vreun pic de creier,
Dar majoritatea oamenilor adoră, nu să-și utilizeze creierele...
...ci să-și umple burțile!
Am sau nu, dreptate?!
Descoperirea lui Raymond Dart a fost salva de început a războiului craniilor
o provocare îndrăzneață pentru știința zilelor lui.
RĂZBOIUL CRANIILOR VERIGA LIPSĂ
În decembrie 1922
Dr. Raymond Dart se va îmbarca
în ceea ce va deveni marea aventură a vieții lui.
O călătorie de două săptămâni îl va aduce Africa de Sud.
Pentru prima dată (în viața lui), Dart se simțea limitat și dat la o parte.
Specializarea lui, era creierul, iar pasiunea lui,
evoluția umană...
Dar nimeni nu făcuse vreo descoperire importantă
în Africa, în niciunul din domenii.
Acestea însă, se vor schimba curând, prin geniul lui Raymond Dart.
Dart ajunge în Johannesburg alături de soția sa, americana Dora,
și cu câteva cutii de echipament de laborator.
"Am urât ideea de a mă dezrădăcina"
"de ceea ce era atunci centrul mondial al medicinei,"
"cu giganții profesiei,"
"pentru a prelua Departamentul de Anatomie de la Universitatea din Johannesburg..."
Venise de la Londra,
centrul mondial al studiului evoluției.
În mijlocul urmărilor Primului Război Mondial,
oamenii de știință promițători din întregul Imperiu Britanic,
se adunaseră în acel oraș.
Printre ei,
tânărul anatomist australian,
Raymond Dart.
La Colegiul Universității
i-a cunoscut pe giganții Antropologiei și a muncit alături de aceștia:
Dr. Grafton Elliot Smith și Sir Arthur Keith.
Dar după trei ani, slujba de vis a lui Dart s-a sfârșit pe neașteptate.
Arthur Keith a propus
ca Dart preia un post în învățământ, în îndepărtata Africă de Sud,
o decizie pe care Sir Arthur, proaspăt înnobilat cavaler, va ajunge curând să o regrete.
Johannesburgul lui 1923,
era un orășel apărut datorită goanei după aur, și care se extinsese
de la un sat de 20 de oameni,
la un oraș de peste 100.000.
Era un loc pentru aventurieri,
în care bogăția se măsura în kilograme, nu în dolari.
"Ideea în sine, m-a revoltat"
"nu eram câtuși de puțin interesat"
"să păstrez pe undeva, vreun post de profesor"
"mai ales unul nou înființat complet necunoscut"
"cât se poate de îndepărtat, de biblioteci și literatură,"
"și lipsit de orice facilitate de care aș fi avut nevoie!"
Dar fără ca Raymond Dart să știe,
un minunat secret îi aștepta studiul,
mult mai aproape decât îndrăznea el să viseze.
În peșterile calcaroase de la marginea
Deșertului Kalahari existau comori îngropate...
...Oase ce-l vor purta printre ere înapoi,
spre enigma originii omului.
Prin comparație,
laboratorul Universității părea să promită prea puțin.
"Arhitectul trecuse cu vederea necesitatea unor robinete pentru apă,"
"prize electrice,"
"gaz sau aer comprimat, pentru experimentele studenților."
"Totuși nu avea rost, să ne plângem pentru soarta noastră,"
"și cu un termenul apropiat, al unui nou examen în luna următoare,"
"era esențial să facem ceva..."
Cu puține materiale didactice la dispoziția sa,
și-a rugat studenții să-i aducă orice os vechi
pe care îl vor întâlni.
În 1924, Josephine Salmund studentă a lui Dart,
îi aduce craniul unui babuin dispărut,
pe care îl găsise, folosit ca... presse-papier.
Când Dart a întrebat-o asupra provenienței, ea i-a răspuns:
"Din cariera de la Taung."
La 600 de kilometri depărtare, dinamitările de la Taung
începuseră să dezvăluie habitatele din peșteri, ale babuinilor dispăruți.
Profesorul Dart este uluit.
Nu mai auzise de fosilele maimuțelor din Africa de Sud.
Cere să-i fie trimisă orice descoperire interesantă.
În dimineața zilei de 28 noiembrie 1924,
se pomenește cu două lăzi de la cariera Taung.
Dart era pe cale să participe la nunta unui coleg.
"Am smuls capacul primei cutii"
"iar reacția mea, a fost de extremă dezamăgire."
"Printre roci, am putut observa urme de coji de ouă fosilizate,"
"carapace de broască țestoasă"
"și câteva piese fragmentare ale unor oase izolate..."
"Niciunul nu părea să prezinte prea mult interes."
"Nerăbdător, m-am precipitat asupra încărcăturii celei de-a doua cutii,"
"încă încrezător."
"Cel mai mult, mă așteptam la cranii de babuini,"
"prea puțin bănuind că, din această ladă, va ieși o figură"
"care va privi din nou lumea,"
"după un lung somn de aproape un milion de ani..."
Și acolo este o altă comoară,
mulajul fosilizat al unui creier micuț.
Forma creierului era cea care i-a atras atenția.
Avea o specializare în anatomia creierului
și a observat că poate detecta
la acel mulaj, anumite caracteristici
pe care le știa a fi mai degrabă umanoide, decât antropoide.
În 1924, acesta era un concept surprinzător.
Cei mai mulți savanți se îndoiau că Africa ar fi jucat vreun rol, în evoluția umană.
Dar exista o excepție: Charles Darwin
În 1871, el prezisese că în Africa
căminul antropoidelor moderne,
se vor găsi urmele așa-numitei "verigi lipsă",
primele maimuțe antropoide,
care au început să semene și să se comporte, precum ființele umane.
Raymond Dart crede că este posibil să fi găsit craniul
care va dovedi că Darwin avea dreptate.
"Deși nu aveam nici o experiență în a face așa ceva,"
"nu era nimeni la care să apelez..."
"...Lucrând cu un ciocan, dălți"
"și un ac de tricotat, cu teama constantă"
"că și cea mai ușoară alunecare a dălții, ar putea sfărâma relicva dinăuntru..."
"...nici un șlefuitor de diamante nu a lucrat cu mai multă dragoste"
"sau cu mai multă grijă, asupra unei bijuterii neprețuite..."
"Exaltarea mea a crescut pe măsură ce mă convingeam tot mai mult"
"că întreaga mea viață va fi aici."
"Noaptea, am fost cuprins de o febră de gânduri despre antropoide locuind în peșteri,"
"nerăbdător să apară zorii..."
"Pe 23 decembrie, roca s-a desfăcut."
"Am putut vedea fața frontal."
"Creatura nu era o gigantică gorilă antropoidă..."
"...Ceea ce mi-a apărut, era figura unui copil,"
"un vlăstar cu un set complet de dinți."
"Mă îndoiesc să fi existat vreun părinte mai mândru de odrasla sa,"
"decât am fost eu, de copilul meu Taung în acel Crăciun din 1924!"
În tăcerea elocventă a ochilor acelui copil străvechi,
Raymond Dart știe că a găsit veriga lipsă
profețită de Darwin.
"În acel trecut neclar și distant dinainte ca omul"
"să fi apărut deja pe Pământ,"
"Africa de Sud era populată de o rasă de ființe"
"mult superioare ca inteligență"
"cimpanzeilor și gorilelor moderne."
"Aceste ființe superioare aveau mai multă rectitudine,"
"pentru a merge, se bazau pe cele două picioare"
"și erau mult mai adaptate, în a-și folosi mâinile."
"O creatură nici entitate umană, nici maimuță antropoidă,"
"ci o ființă intermediară între cele două."
El era persoana cu atitudinea mentală potrivită pentru a se ocupa de acel craniu.
În loc să-l respingă ca pe-un cimpanzeu african neobișnuit,
care și-a ales drumul greșit în viață,
el a văzut în acesta, o ființă la granița umanității, și i-a dat cutezanța,
la numai 31 de ani, să afirme așa ceva...
Anunțul lui Dart
că a găsit veriga lipsă în Africa de Sud,
va năuci și uimi lumea științifică
și va declanșa pentru următorii 30 de ani, un amar război al craniilor.
Londra, 1925.
Într-un acces pripit de încredere,
tânărul Raymond Dart trimite într-un suflet, un articol
despre craniul Taung, revistei
"Nature", descriind fosila sud-africană
despre care credea că ar fi veriga lipsă a evoluției umane.
La început, reacția față de descoperirea lui Dart, este mai degrabă pozitivă
chiar și din Anglia, de la Sir Arthur Keith
cel mai proeminent antropolog, al vremii sale.
Dar, la numai o săptămână mai târziu,
întregul impact al acestui craniu unic, începe să se facă simțit.
Într-o subită schimbare radicală condusă de Keith,
britanicii resping craniul Taung.
"Nu știm cât de vechi este..."
"Este periculos să tragă concluzii..."
"Era un pui de cimpanzeu..."
"Era prea tânăr și geologia..."
"Taung era o maimuță recentă. Piltdown a fost un om!"
"Fosila aparține unui copil prea tânăr..."
"Nu este uman, nu e o verigă lipsă, ci o maimuță antropoidă..."
Craniul Taung din Africa contrazice
craniul britanic favorit,
omul de la Piltdown.
Cu 30 de ani mai devreme,
un vânător amator de fosile, pe nume Charles Dawson,
a relatat descoperirea unui depozit străvechi de fosile, într-o carieră de pietriș,
din apropierea satului Piltdown.
Omul din Piltdown părea a fi o creatură situată cu adevărat, între stadiul de om
și cel de maimuță, cu un creier de mărime umană și o falcă antropoidă.
Crema științei Britanice a fost de acord.
Piltdown devine "relicva sfântă" a lui sir Arthur Keith.
Pentru el, evoluția minții raționale
este cea care ne-a diferențiat de strămoșii noștri animali.
Oamenii de atunci se așteptau
ca strămoșul nostru primitiv
să fi devenit uman, mai întâi din punctul de vedere al creierului
și al mărimii acestuia, înainte de "umanizarea" danturii și a posturii.
Ca urmare, imaginea comică
a omului peșterilor, obișnuia să înfățișeze o creatură
gheboșată și mătăhăloasă, cu colți mari,
de obicei șiroind de sânge, dar cu un creier mare deasupra acestora.
Copilul Taung avea un creier mic,
dar dinți și postură similare oamenilor.
Era total contrar imaginii
care se fixase de la sine, în mintea oamenilor
dinainte de 1925.
Până atunci, căutarea craniilor aparținând verigii lipsă
se restrânsese la Europa și Asia.
Și unora le venea mai ușor să-și imagineze că rasa albă a evoluat
din asiatici, decât din negrii africani.
Exista o anumită reticență, din partea multor antropologi și oameni de știință europeni
împotriva Africii și a oricărui lucru African.
Era aproape o prejudecată rasială, împotriva continentului African.
Craniul Taung a pus la îndoială toate teoriile britanice consacrate
despre evoluția umană.
Dar de ce oare atâta pasiune pentru un singur craniu micuț?
Miza este mare. Subiectul: ce ne face umani?
Pentru cei mai mulți savanți, apariția unui creier mare, era aceea
care a marcat separarea noastră de maimuțele antropoide inferioare,
dar creierul mic al copilului Taung sugera
că drumul spre umanitate a început cu trupul, nu cu creierul
Raymond Dart se pomenește prins, de unul singur,
în mijlocul uneia dintre cele mai aprinse dezbateri ale vremii sale.
Cine suntem și de unde venim?
Dacă Dart vrea să reușească va avea nevoie de un ajutor, de un aliat.
El va găsi unul, aici, în Africa de Sud:
pe Dr. Robert Broom, un contemporan al lui sir Arthur Keith
un membru al Societății Regale din Londra.
Ca expert, Broom trasase deja o ramură a arborelui evolutiv,
prin găsirea strămoșilor reptilieni ai mamiferelor.
Un foarte experimentat om de știință pe teren,
Broom petrecuse 20 de ani căutând oase prin Africa de Sud.
Era de asemenea și un mare excentric.
El ar fi făcut orice ar fi fost necesar, pentru a-și proteja mult iubitele fosile.
"8 februarie, 1925. Dragă profesore Dart,"
"a dumneavoastră verigă lipsă, este realmente glorioasă."
"Probabil că voi putea face un drum până la Jo'burg (Johannesburg) pentru o zi"
"și să-mi prezint omagiile, distinsului meu străbun."
"Cu cele mai bune gânduri, Robert Broom"
Broom a fost singurul vizitator
care a știut din propria sa experiență, ce era acel lucru.
Iar când el a venit înăuntru, craniul era pe o masă și el era
îngenuncheat, privindu-l, da privind la acesta și...
...Iar eu l-am întrebat: "Ce tot faci acolo?""
"El a răspuns: "Mă plec în fața strămoșului nostru.""
Deși la o diferență de vârstă de aproape 30 de ani,
cei doi oameni au cimentat o alianță ce va dura pentru restul vieții lor.
Dart, nou-venitul cutezător, și Broom, veteranul savant de pe teren.
Broom era convins că Dart avea dreptate.
Broom era buldogul lui Dart.
A fost marele său susținător,
și a fost destinul lui Broom, să fie acela care să găsească,
prima creatură adultă, de același fel cu copilul Taung.
Dar dacă cei doi erau de acord în privința științei, ei difereau la abordarea strategiei.
Broom impune precauție în studiul lor.
Dar Dart este convins că a vedea, e totuna cu a crede,
astfel că trimite mulaje de ghips ale craniului Taung la Londra, chiar la timp
pentru Expoziția de știință și Tehnologie, de la Wembley, din 1925.
La Wembley, sir Arthur Keith
cel mai proeminent antropolog din lumea vorbitoare de engleză,
este forțat să asiste la reconstituirea lui Dart.
"O examinare a specimenului expus la Wembley, va convinge zoologii"
"că această pretenție este ridicolă!"
Keith ia foc.
Pentru el, este de neconceput
ca un animal cu creierul mic să fie strămoșul nostru.
El condamnă descoperirea lui Dart, declarând-o a unui cimpanzeu banal.
Denunțul lui Keith este radical:
Taung este un antropoid, iar Dart, un nătărău.
Presa populară preia tema.
Și într-o epocă
în care însăși teoria evoluției este atacată
de unele grupuri, ca fiind anti-creștină,
Dart este târât într-o amară controversă religioasă.
În America, un profesor de la o școală din Tennessee
pe nume Scopes, ajunge la proces pentru predarea evoluției.
Profesorul este condamnat.
Iar ideea originii noastre antropoide, este interzisă
în mii de săli de clasă din America.
Pentru oamenii de știință, până în anii 1920,
nu există dispute asupra sorginții comune a maimuțelor și oamenilor.
Ceea ce caută știința, este mecanismul evoluției,
veriga lipsă dintre maimuțele străvechi și om.
În Africa de Sud,
Raymond Dart știe că a ținut veriga lipsă, în propriile mâini.
"Această respingere directă a convingerilor mele, m-a făcut să cred că"
"opiniile tuturor antropologilor de frunte, s-au coalizat împotriva mea."
"Niciunul din argumentele lor nu m-a convins"
"să deviez, câtuși de puțin, de la primele mele concluzii..."
Dart era un om curajos.
Un dispus să riște, și o făcea adesea.
Un om care era un "eretic" în știință.
Nu-l deranja să stea împotriva curentului.
Lupta împotriva curentului, a fost modul în care a servit el știința.
Dar curând, Raymond Dart va smulge noi secrete
de la craniul copilului Taung.
Războaiele craniilor sunt departe de a se fi sfârșit.
La sfârșitul anilor 1920,
afirmația revoluționară a lui Raymond Dart
că Africa ar fi leagănul preistoric al rasei umane,
a fost dezavuată ca ridicolă.
Dart crede că a găsit veriga lipsă.
Ziua, Dart are ocupațiile unui proaspăt-numit decan
al Facultății de Medicină...
...Dar noaptea lucrează la dezvelirea suprafețelor incisive
ale dinților străvechiului copil Taung.
"După ce am lucrat intermitent la fosilă, în ultimii patru ani,"
"am putut separa mandibula"
"de maxilar și să demonstrez, cu claritate,"
"că aceasta este umană, în aproape fiecare detaliu."
Aceasta era gura unui carnivor, iar în ea
Raymond Dart nu vede doar o fosilă,
ci și o regăsită lume-pierdută.
"N-am cunoscut înainte vreo maimuță care să trăit pe o stâncă"
"sau pe un platou, la marginea deșertului."
"Era un animal care vâna, se hrănea cu carne,"
"spărgea cochilii și rupea oase."
Chiar mă așteptam ca acestea să facă valuri,
deoarece avea de-a face cu istoria Pământului,
și cu devenirea omului, cum s-a ridicat el,
iar aceasta ar însemna, la un anumit moment,
prin ce au trebuit să treacă aceste ființe pre-umane,
pentru a deveni oameni.
Pentru mine era realitatea. Ceea ce era real...
Pentru a mânca precum o ființă umană,
copilul Taung trebuie să fi trăit, ca una dintre ele.
Curând, Robert Broom va descoperi el-însuși, adevărul.
Când Dart a detașat mandibula,
s-a văzut că dinții de lapte ai micii antropoide,
erau exact la fel precum cei ai copiilor umani,
și cu totul diferiți de ai cimpanzeilor sau gorilelor.
Dart e gata să ia lumea-n piept.
În 1931, Dart călătorește la Londra înarmat cu craniul, să vorbească
la o întrunire importantă a Societății Zoologice.
"Când am sosit la Londra la începutul lui februarie 1931,"
"mă simțeam suficient de încrezător să abordez orice problemă."
"Aici, în căminul meu spiritual"
"eram sigur că-mi voi putea influența colegii, să-mi accepte convingerea,"
"de a fi acoperit golul dintre maimuță și om."
Dar Dart este împins în fundal de spectaculoasele vești
despre o nouă verigă lipsă, din Asia, Omul de la Peking
Printr-o cruntă răsturnare a norocului,
primul care a vorbit a fost Grafton Elliot Smith
patronul inițial și mentorul lui Dart.
Prezentarea impresionantă a lui Elliot Smith salută descoperirea
Omului de Peking din China,
iar Omul de Peking pare a potrivi exact
cu relicva cu creier mare a Angliei, de la Piltdown.
Grosimea excepțională a craniului său
precum și similaritatea architecturii sale cu
cea a Omului de la Piltdown,
sunt caracteristici neașteptate
permițând confirmarea cu tărie a înrudirii
primilor oameni din China și Anglia.
Încă o dată, un craniu cu creier mare l-a pus în umbră pe Raymond Dart
și pe veriga sa lipsă, africană.
Stăteam în acea încăpere rece și austeră, cu inima zbătându-mi-se.
"Mi-am dat seama că aportul meu era un anticlimax,"
"o penibilă diferență între această expunere stângace"
"și demonstrația măiastră a lui Elliot Smith."
"N-am putut decât să stau acolo, cu micuțul craniu în mână,"
"spunând auditoriului ce am văzut privindu-l."
Respingerea craniului Taungs este totală.
Acum, mai mult ca oricând, savanții privesc spre Asia
și Europa, ca fiind leagănul verigii lipsă.
Dar curând, lumea va afla că micul craniu Taung,
nu este decât primul dintre secretele Africii,
mulțumită descoperirii incredibile a unui vânător de fosile septuagenar
și a unui băiat de 14 ani.
Lucrând acum la Muzeul din Transvaal, în Pretoria,
dr. Robert Broom, deși la aproape 70 de ani,
intră în prima linie a războiului craniilor.
"Întrucât se pare că nu există altă cale de a convinge lumea,"
"Am hotărât în 1936, să caut un craniu de adult."
Broom avea nevoie de fosila unui adult
deoarece foarte mulți oameni de știință considerau copilul Taung
drept prea tânăr pentru a fi convingător.
Toată lumea știe că, abia după pubertate apar caracteristicile (definitive) ale unei specii.
Ați putea spune sigur oare, pornind de la trăsăturile unui mic băiat aflat
la o vârstă fragedă, cum se vor dezvolta ele odată cu creșterea și ce fel de adult va deveni?
Așa că au spus: "Vrem un adult,
înainte de a fi gata de a discuta cu voi!"
În august 1936, dr. Broom pornește în căutarea sa
bazându-se pe un indiciu de la Dart.
"12 august, 1936. Dragă doctore Broom,"
"unul din studenții mei a dezgropat fosile"
"dintr-un depozit al peșterii din Sterkfontein"
"și ar fi încântat să vă arate, ce a găsit."
Broom e convins că destinul îl va conduce spre o mare descoperire.
El identifică un craniu al unui babuin preistoric,
exact la fel precum cel găsit anterior la Taung,
la 600 de kilometri distanță.
Iar Broom se întreabă, dacă nu cumva, au trăit acolo, și oamenii-maimuță ai lui Dart...
Broom își găsește un aliat, în administratorul minei
George Barlow, care colecta și el fosile,
dar nu pentru a le studia,
ci pentru a le vinde turiștilor.
Dl. Barlow, care supraveghea cariera,
se afla acolo, pentru a se ocupa de vizitatori.
Barlow lucrase cândva la Taung
și auzise câte ceva despre craniu.
Pe o masă mare, avea o mulțime de specimene
pe care le adunase și le vânduse vizitatorilor.
L-am întrebat dacă a văzut așa ceva, la Sterkfontein,
iar el a replicat că mai degrabă, crede că a avut.
În lunea următoare zilei de 17 august 1936,
mă aflam din nou la Sterkfontein, și când l-am revăzut pe Barlow,
el mi-a înmânat un minunat mulaj cranian și mi-a spus:
"Cam așa ceva căutați?"
"I-am răspuns: "Da, aceasta caut!"
Era în mod cert amprenta creierului unui om-maimuță,
și era în perfectă stare.
Și astfel, următorul indiciu crucial al misterului, trece dintr-o mână într-alta,
pentru ceva mărunțiș.
Pentru următoarele două zile
însoțit de lucrători de la carieră și de angajații muzeului său,
Broom scormonește prin grămezile de roci, după mai multe fragmente.
Din nou soarta îi ghidează bine mâna.
El găsește un craniu parțial, cu patru dinți evident umanoizi.
Cu ajutorul directorului carierei,
Broom găsise următorul indiciu vital din războiul craniilor.
Broom se întoarce la Pretoria cu fosila pe care o botează
"Domnișoara Sterkfontein."
Îi va scrie singurului om, despre care știe că îi va împărtăși entuziasmul.
"18 septembrie, 1936. Dragul meu Dart,"
"Te va interesa să afli despre progresele domnișoarei Sterkfontein."
"S-a dovedit a fi un atu!"
Cei doi aliați se întâlnesc în fiecare săptămână,
când Broom ține prelegeri în departamentul lui Dart,
dar Dart va constata ca vi fi prea copleșit
de obligațiile sale universitare, pentru a-l putea ajuta pe Broom
să analizeze craniul Sterkfontein.
Broom va trebui să-și ia pe cont propriu, abordarea fosilei.
Oasele faciale ale Domnișoarei Sterkfontein, au fost zdrobite
și răsucite, de greutatea rocii care le-a încastrat.
Dar expertul Broom le va vizualiza
așa cum ar fi trebuit să fi fost în viață.
Dinții acestei fete Sterkfontein sunt aproape în întregime umani
și, în opinia mea,
cu greu ar putea fi vreun dubiu
că ea e strâns înrudită cu strămoșul omului...
Aici, în sfârșit, e o mamă pentru copilul Taung.
Craniul lui Broom dovedește că acea creatură de la Taung
a aparținut unei întregi rase de verigi lipsă
care cândva și-au avut sorgintea în Africa.
Acum e rândul lui Broom să încerce să convingă lumea,
că umanitatea s-a ridicat în picioare, pe câmpiile uscate ale Africii de Sud.
În 1937, Broom este invitat în Statele Unite
la o conferință despre originea omului.
În New York, la Muzeul American de Istorie Naturală,
Broom își atrage susținerea unuia dintre cei mai
puternici oameni ai științei americane.
Dr. William King Gregory, un expert în dinți fosilizați,
decide că descoperirea lui Broom este suficient de importantă,
pentru a se duce în Africa de Sud, pentru a o studia mai îndeaproape.
Dar la conferință,
Broom descoperă că domnișoara Sterkfontein a fost trecută în plan secund.
O fosilă cu creier mare din Palestina, este cea care acaparează atenția.
Încă o dată,
un craniu gen Piltdown, eclipsează micul craniu cu creier mic, din Africa.
Robert Broom se reîntoarce la carierele din Africa de Sud,
pentru a căuta mai multe specimene, mai multe dovezi.
Norocul său incredibil, continuă.
În iunie 1938, vechiul său aliat Barlow
îi înmânează un fragment de maxilar.
A fost găsit pe terenul unui fermier,
de către un școlar adolescent, pe nume, Gert TaBlanche.
Gert a fost găsit curând și a scos, din buzunarele pantalonilor săi,
patru dintre cei mai frumoși dinți, văzuți vreodată în istoria lumii.
Aceștia sunt cumpărați pe loc, de la Gert.
Aveam mulajul la mine, și am observat
că doi dintre dinți, se potriveau perfect în el...
Gert mi-a povestit și despre piesa pe care o ascunsese.
M-a luat sus pe deal,
și a scos afară din ascunzătoarea sa, o minunată mandibulă,
cu doi dinți la locul lor.
Broom conchide că această creatură de la ferma Kromdraai
a fost mult mai mare, decât celelalte fosile Africane.
Deci aici au trăit mai multe specii de oameni-maimuță,
pe un continent, despre care majoritatea savanților au crezut că
nu a avut de fapt, niciun rol în evoluția omului.
Curând după această descoperire vitală,
William King Gregory va sosi de la New York.
Broom îi arată peșterile de la Sterkfontein
și terenurile de la Kromdraai. Acum autoritatea americană
își va pune reputația în sprijinul lui Dart și Broom.
"Expresia "verigă lipsă", este una astăzi, inexactă."
"Dr. Broom a găsit-o. Ea nu mai "lipsește"..."
Acum există trei cranii importante
din Africa, reprezentând două specii.
Dar lumea încă mai crede că fosilele cu creier mare, din Europa
și Asia, sunt cele reprezentative pentru evoluție.
Și unul mai presus de toate dintre aceste cranii, este ridicat la rang de dovadă:
Omul de la Piltdown, veriga lipsă britanică, încă respectată,
onorată cu un monument dezvelit de Sir Arthur Keith.
Dar nu poate exista decât o singură verigă lipsă, cea adevărată,
iar momentul adevărului e aproape.
Bătălia finală a războiului craniilor
va include și demascarea uneia dintre cele mai rușinoase
fraude științifice ale secolului XX.
Pe la 1938, fosilele cu creier mare din Europa
și Asia, încă împiedică acceptarea universală
a originii africane a umanității.
Ele sunt sunt susținute de un om cu o imensă mândrie
și o putere extremă,
Sir Arthur Keith, cel mai mare susținător al lui Piltdown.
Această amară luptă pentru adevăr, s-a purtat încă din anii 1920,
dar acum, intervine al Doilea Război Mondial.
Dat fiind că în Africa de Sud,
trupele erau mobilizate pentru a se alătura forțelor Aliate,
iar dinamitările de la carierele de calcar sunt oprite,
Dr. Robert Broom va folosi energic răgazul acordat de război
pentru a-și pregăti propria bătălie științifică.
Broom, la vârsta de 72 de ani,
va alcătui migălos și foarte detaliat, o istorie completă
a verigilor lipsă sud-africane,
pe care Dart le-a numit: "Australopithecus".
Mai întâi, copilul din Taung vânătorul vertical și carnivor.
Apoi, propriile descoperiri ale lui Broom, părintele copilului Taung,
Domnișoara Sterkfontein, și a doua rasă de verigi lipsă,
din ascunzătoarea comorilor tânărului Gert TaBlanche.
Toate, creaturi cu dinți umanoizi
creier mic și postură verticală,
dovezi că începuseră să trăiască precum oamenii.
Și cartea lui Broom va mai conține o revelație.
Rocile din peșterile africane care conțineau craniile,
erau mult mai vechi, decât s-ar fi gândit cineva.
Pentru prima dată,
Broom are dovada că oamenii-maimuță cu creier mic din Africa, au trăit
înaintea fosilelor cu creier mare: Oamenii de la Piltdown, Peking
și Palestina, iar în curând, lumea este convinsă.
Broom va primi felicitări de pe întreg mapamondul.
Cu neplăcere, până și susținătorul Omului de la Piltdown,
Sir Arthur Keith, îi va scrie lui Robert Broom:
"12 martie, 1946. Dragul meu Broom,"
"mă grăbesc să te felicit pentru realizarea ta magnifică."
"Ai pus cu certitudine emisfera australă"
"pe harta trecutului omenirii."
"Dart a început această muncă, dar numai datorită ție,"
"profundei tale intuiții,"
"energiei și inițiativei tale, ea s-a putut finaliza cu asemenea roade."
"Un armistițiu pentru divergențele de opinie."
"Am consimțit."
"Al dvs., călduros, ba mai mult, afectuos, Arthur Keith."
În sfârșit, într-o scrisoare către revista "Nature",
Keith îi cedează și lui Raymond Dart,
omului căruia i-a ridiculizat munca, timp de 20 de ani.
"Am fost unul din cei care au susținut ideea că"
"forma adultă descoperită la Taung"
"se va dovedi mult mai înrudită cu antropoidele africane actuale,"
"gorila și cimpanzeul."
"Acum sunt convins că dl. profesor Dart avea dreptate, pe când eu greșeam."
Din 1946, Dart și Broom nu mai sunt "oile negre".
Și pe măsură ce se găsesc din ce în ce mai multe dovezi ale omului primitiv,
în trecătorile erodate de vreme ale Africii de Sud,
Robert Broom și Raymond Dart, sunt în sfârșit, salutați ca pionieri.
De prin 1950,
calea evoluției rasei umane devine clară.
Craniile africane, cu creierele lor mici,
sunt cele mai vechi verigi lipsă, găsite până acum:
Taung, Kromdraai.
De departe mai "tinere", sunt fosilele cu creier mare,
Omul de Peking, Neanderthalienii și, în final, Omul Modern.
Totuși rămâne un mister.
Omul de la Piltdown, al Angliei.
Craniul cu creier mare și cu mandibula sa de maimuță, este total
diferit, de orice altă fosilă.
Din 1950, atât de multe fosile de australopitec,
s-au găsit prin Africa,
încât Piltdown devenise acum, veritabila enigmă.
Și studiind problema, unul dintre foștii studenți ai Dart,
Joe Viner, a ajuns la concluzia
că singurul mod în care s-ar fi putut explica aceasta, era
că ar fi fost "plantat" fraudulos în pietrișul de la Piltdown.
Călătoream într-o seară, înapoi la Oxford
după o conferință, în care
se discutase despre problema Piltdown.
Mă minunam întrebându-mă cum ar fi posibil
să se explice curioasele discrepanțe ale acestor descoperiri.
Deodată mi-am dat seama că una dintre posibilități ar fi putut fi
aceea ca vreo persoană să fi plasat deliberat bucățile craniului
împreună cu mandibula ruptă a unei antropoide moderne.
Viner avea mare dreptate.
Testele de laborator arată că Piltdown este o contrafacere elaborată.
Un craniu uman de numai 500 de ani vechime,
împreună cu mandibula unui orangutan modern.
Mandibula a furnizat rapid dovezi esențiale.
Dinții inferiori din stânga, au fost piliți pentru
a prezenta un tipar de uzură, tipic uman,
în loc de unul caracteristic maimuțelor.
Articulațiile mandibulei,
care se leagă la baza craniului,
au fost deliberat rupte și înlăturate, astfel încât
să se elimine, orice trăsătură evidentă.
Alt aspect izbitor al unei mandibule de maimuță, este regiunea bărbiei,
drept pentru care a fost zdrobită și îndepărtată.
Ziarele au anunțat curând moartea unei creaturi
care nici n-a trăit vreodată.
Un păcat împotriva științei, care a durat peste 40 de ani.
Dar cine era făptașul?
Vestea șocantă a falsului, devine un eveniment mediatic,
un prim subiect de discuție, la orele de maximă audiență, pe BBC.
În primul rând, mai uitați-vă o dată la fotografia lui Dawson.
Iat-o!
este oare aceasta, figura unui fanatic
care și-ar înșela colegii cu atâta viclenie și atât de multă vreme,
sau este fața unui amator entuziast, care a fost păcălit
și înșelat de un rău-voitor?
Poate că vom ști sigur într-o zi,
dar poate că nu vom afla niciodată.
Ceea ce știm...
Și frauda de la Piltdown a continuat să-i fascineze pe oamenii de știință.
Suspiciunea stăruia.
De unde să fi avut Dawson o mandibulă de orangutan?
De unde să fi luat un craniu uman, vechi de 500 de ani?
Cunoștințele necesare și accesul la materiale au dus la gândul
că Dawson trebuie să fi avut un complice.
Iar 40 de ani mai târziu, după 1953,
Ian Langan din Australia, Frank Spencer din New York,
cu ajutorul meu, au venit
cu probe care au sugerat că, acel complice nu putea fi nimeni altul
decât marele anatomist și antropolog britanic,
Sir Arthur Keith.
Dacă el era vinovatul,
Sir Arthur Keith era răspunzător pentru obstrucționarea egoistă
a înțelegerii evoluției umane, pentru aproape o jumătate de secol.
Numele lui Keith e în fruntea unei lungi liste de suspecți, dintr-un mister
care poate nici nu va fi soluționat vreodată.
Oamenii de știință care au câștigat războiul craniilor
au trăit suficient cât să culeagă pe deplin, roadele victoriilor lor.
În cariera sa de 50 de ani, Robert Broom
marele vânător de fosile
a adunat mai multe cranii străvechi de oameni-maimuță,
decât toți ceilalți savanți din întreaga lume, la un loc.
Robert Broom a murit în 1951,
la vârsta de 85 de ani,
chiar înaintea demascării falsului de la Piltdown.
Raymond Dart s-a întors de multe ori la peșterile
și la carierele din Africa de Sud
și a trăit până la aproape 90 de ani,
fiind marele vârstnic, al verigii lipsă.
În timpul vieții sale,
Africa și-a dezvăluit un tezaur de fosile,
completând arborele evoluției speciei umane.
Iar de la moarte lui Dart
alți oameni de știință au făcut alte descoperiri, mult mai spectaculoase, în Africa
împingând granița umanității, cu mult înainte de Taung.
Și toate acestea au început cu descoperirea unui mic craniu de copil, eliberat prin dinamitare,
din mormântul său de piatră de la marginea deșertului Kalahari.
Tradus și adaptat de o persoană de bineee.